Американська філософія права: прагматизм, реалізм та сучасний розвиток - Хвойницька-Переїма, Христина Михайлівна (Академічні візії, 2025)
Анотація. Американська філософія права суттєво відрізняється від своїх європейських аналогів тим, що розміщує юридичні міркування в межах життєвого досвіду, а не абстрактних раціональних систем. Інтелектуальне джерело цієї орієнтації лежить у прагматизмі, філософії, яка надає перевагу практичним наслідкам ідей. У правовій теорії прагматизм надихнув на скептицизм щодо формалізму, натомість наголошуючи на тому, як право функціонує в суспільстві та як воно формує людську поведінку. Американська філософія права вирізняється своєю прагматичною орієнтацією, скептицизмом щодо абстрактних метафізичних систем та акцентом на практичних наслідках юридичних міркувань. Вкорінена в ширшому інтелектуальному русі американського прагматизму, вона розвивалася завдяки критичним поглядам на юридичний реалізм і продовжує впливати на сучасні дебати в юриспруденції. У цій статті досліджується історична траєкторія, основні принципи та постійне значення американської філософії права, приділяючи особливу увагу внеску Олівера Венделла Холмса-молодшого, Роско Паунда, Карла Ллевелліна та сучасних критичних теоретиків права. Спираючись на прагматизм, американський юридичний реалізм виник на початку ХХ століття. Такі постаті, як Карл Ллевеллін та Джером Франк, стверджували, що право — це не просто сукупність правил, а динамічний процес, що включає судову дискрецію, інституційну практику та соціальний контекст. Правові реалісти наголошували, що формальні правові доктрини часто невизначені, а результати залежать від інтерпретацій суддів, на які впливають психологічні, соціальні та політичні фактори. Паралельно з реалізмом, соціологічна юриспруденція Роско Паунда підкреслювала роль права як інструменту соціальної інженерії. Для Паунда право має адаптуватися до змінних соціальних потреб, функціонуючи як інструмент соціального контролю та реформ, а не як жорстка система. Пізніше у ХХ столітті американська філософія права розширилася до критичних правових досліджень (КПР), феміністичної правової теорії та критичної теорії раси (КРР). Вчені КПР ставили під сумнів нейтральність права, стверджуючи, що правове мислення часто маскує основні структури влади та служить ідеологічним цілям. КРР наголошувала на тому, як раса та системна нерівність формують правові інститути та результати. Тим часом, прагматичний вплив зберігався у працях Річарда Познера, провідної постаті в галузі права та економіки, який стверджував, що правові норми слід оцінювати за їхньою ефективністю та практичним впливом, а не абстрактними моральними ідеалами.