ДЕРЖАВНІ ТА ПРИВАТНІ ВИКОНАВЦІ ЯК СУБ’ЄКТИ КОРУПЦІЙНИХ КРИМІНАЛЬНИХ ПРАВОПОРУШЕНЬ - Коновальчук, С. С. (Академічні візії, 2025)
Аналіз правової природи діяльності державних та приватних виконавців у контексті визначення їх як суб’єктів корупційних кримінальних правопорушень, та дослідження доцільності законодавчого відмежування таких осіб від категорії службових осіб показав наступне. Статус державних та приватних виконавців у механізмі протидії корупційним кримінальним правопорушенням має принципово різну правову природу, попри зовнішню подібність реалізовуваних ними повноважень. Приватний виконавець, здійснює делеговані владні повноважень, не перебуваючи на державній службі, та здійснює незалежну професійну діяльність на засадах самозайнятості. Це дозволяє розглядати його як особу, яка надає публічні послуги у розумінні кримінального закону (ст. 365-2 КК України). Як суб’єкт господарювання приватний виконавець наділений державою делегованими повноваженнями - владними повноважень, що не є виключенням для кола суб’єктів, визначених ст.ст. 365-2 та 368-4 КК (до таких осіб можна віднести, наприклад, третейського суддю). Державний виконавець має інший правовий статус, оскільки він є державним службовцем, та реалізує владні управлінські функції в межах державного механізму. Як наслідок, державний виконавець відповідає ознакам службової особи у розумінні кримінального законодавства, і не може визнаватися суб’єктом кримінального правопорушення, передбаченого ст. 365-2 КК України. Чинна позиція законодавця віднесення державного виконавця до категорії осіб, які надають публічні послуги, суперечить юридичній природі державної служби, суперечить системній побудові розділу XVII Особливої частини КК України. такий підхід призводить до штучного змішування службових та професійно-публічних функцій. Такий підхід є неприпустимим, та має бути виправлений на законодавчому рівні шляхом виключення «державного виконавця» з переліку ч.1 ст. 365-2 КК.